Tiden er inde.
Du må være smuk til din begravelse. Som var du stadig i live.
Sovende. Det er sådan, alle vil huske dig.
- Hvad er der? - Ingenting.
Der var engang, hvor du nød det.
Undskyld, skat.
Fandens også!
Hvad er der galt, Anna?
Du virker så... fraværende.
- Har det noget med os at gøre? - Nej, det handler ikke om os.
- Hvad er det så? - Det ved jeg ikke.
Du... jeg ønsker bare, at vi skal være lykkelige igen.
- Er du lykkelig? - Ja, jeg er lykkelig.
Anna, jeg elsker dig så højt.
Hej, Jack!
Kan du ikke høre mig? Er du døv eller hvad?
- Kan du heller ikke tale? - Sig noget!
- Hvad sker der her? - Ikke noget, miss Taylor.
Det ser ellers ikke sådan ud. Gå tilbage til timen, drenge.
Nu! Tilbage til timen! Er alt i orden, Jack?
- Jeg tror, den er død. - Hvilken af dem?
Den der? Nej.
Den lille stakkel. Den er bare bange. Kan du se?
Hallo, er der nogen?
- Jack? - Blev De forskrækket, miss Taylor?
Den er låst.
- Skal du ikke hjem? - Mor henter mig.
Nå, okay... Jeg er nødt til at løbe nu.
- Hvor skal De hen? - Til begravelse. Min klaverlærer.
- Må jeg komme med? - Nej, begravelser er en privatsag.
- Jeg har aldrig været til en før. - Det er upassende.
- Ville din mor ikke blive urolig? - Ikke rigtigt.
Hav en dejlig dag. Vi ses i morgen.
Farvel!
Vi har overladt James Hutton i Guds hænder -
- med håb om, at han får evigt liv gennem vor herre, Jesus Kristus.
Hvide roser. Hans yndlingsblomster. Hvordan vidste De det?
Det føltes bare rigtigt.
- Jeg kondolerer, mrs. Hutton. - Tak, Anna.
- Du ser træt ud, skat. - Jamen, jeg har det fint.
- Det må du undskylde. - Du skræmte livet af mig.
- Dit hår... - Kan du ikke lide det?
Det er ikke det. Det er bare så rødt. Ikke helt din stil.
- Ønsker De at bestille? - Vi vil gerne have and, tak.
- Du spiser da altid and her. - Ikke altid.
- Jeg tager anden. - Anden er meget lækker.
Hør her...
- Lad os ikke skændes i aften, vel? - Okay.
- Hvad drikker vi? - Nå, ja, undskyld.
Det er godt, og etiketten ser dyr ud. Hvad fejrer vi?
Jeg vil tale med dig om noget. Det handler om os.
Kontoret i Chicago tilbyder mig job. Der bliver mere arbejde.
Mere ansvar, men det er en chance, jeg ikke bør afslå.
- Så måske er det på tide... - Du forlader mig altså.
Det kunne du have sagt i morges i stedet for at invitere mig ud.
- Vent, Anna... - Du sagde, alt var i orden.
- Nu ikke latterlig. Du tager fejl. - Jeg er ikke dum.
Kan vi ikke spise uden at skændes?
- Bare en enkelt gang. - Det kan jeg åbenbart ikke.
- Det lader ikke til det. - Rend mig!
- Alle kigger! Hold nu op! - Rend mig!
- Du er lige så skør som din mor. - Jeg er slet ikke som hende.
- Jeg løber ikke efter dig. - Fint!
Pokkers også!
Pokkers!
- Anna! Anna, lås lige op. - Jeg vil ikke høre det.
Jeg vil have dig med! Lad nu være!
Jeg vil jo have dig med til Chicago.
Anna! For helvede...!
Pokkers også...
Den skid!
Pokkers!
Hvor er jeg?
Du er hos en bedemand. Du er død. Du døde i en bilulykke.
Pokkers!
Du kørte ind i en lastbil.
- Jeg er ikke død. - Du er blevet erklæret død.
Blodet cirkulerer ikke længere gennem kroppen. Hjernecellerne dør.
- Din krop går i forrådnelse. - Jeg er ikke død.
Her er din dødsattest. "Dødsårsag: Store indre skader."
"Dødstidspunkt: 20.23." Du var død ved ankomsten.
Lægen underskrev attesten kl. 21.45 i går aftes.
Jeg er ked af det.
Hvad sker der? Hvorfor kan jeg ikke bevæge mig?
- Hvorfor rører du ved mig? - Jeg gør dig klar.
- Du skal være fin til begravelsen. - Jeg er ikke død.
Det siger de alle sammen. Måske bør du hvile dig lidt nu.
Åh, gud! Jeg kan da ikke være død.
Det må være et mareridt. Lad mig vågne!
Vågn op, vågn op!
Anna?
Du misforstod mig. Jeg vil have dig med til Chicago.
Jeg kommer forbi på vej til arbejde. Alt ordner sig.
Det lover jeg. Ring, når du hører det her.
Jeg elsker dig så højt! Vi ses snart.
- Skallen vokser... - Hej, træffer jeg Anna Taylor?
- Du kan ikke bare komme herind. - Jeg er Annas forlovede, Paul.
- Er det ikke hendes klasse? - Hun kom ikke i dag.
- Har hun meldt sig syg? - Hun har slet ikke ringet.
Tak. Undskyld forstyrrelsen.
Hun er lærer.
Jeg ved det. Det er svært, når de er så unge.
Ja, du kendte hende. Hun var med til din begravelse.
Hun er i gode hænder nu.
- Hej, Diane! Er Anna hjemme? - Du må hellere komme ind.
Hvad er der galt? Hvad er der sket? Hvor er Anna?
Anna var ude for en bilulykke i går.
Min datter er død. Det er, hvad der er sket.
En bilulykke? Hvornår? Hvad taler du om?
- Det ved jeg ikke. - Det skete vist ved halv nitiden.
Vi var jo... vi var jo på restaurant.
Du burde ikke have ladet hende køre i det vejr.
Hun kan ikke være død. Det må være en fejl.
Det er ingen fejltagelse. Røde blomster? Hvor passende.
Hvad?
Hvorfor har I ikke ringet?
Du tog hende fra mig. Du skal holde dig langt væk fra hende.
- Gør mig ikke fortræd. - Hvordan? Du er allerede død.
- Jeg kan ikke være død. - Hvad laver du så her?
Lad mig gå. Jeg lover, at jeg ikke siger noget til nogen.
Du benægter det stadigvæk. Du må stole på mig.
Jeg er her for at hjælpe dig.
Hvad sker der?
Hvorfor kan jeg intet føle?
Hvorfor skal jeg være her?
- Hvad laver du? - Rolig nu. Det er muskelafslappende.
Det forhindrer dødsstivhed. Så jeg kan arbejde med dit lig.
Din mor er tidligt på den.
Jeg kondolerer. Det er tragisk at miste et barn.
- Kom ind på mit kontor. - Jeg vil se hende.
- Hun er ikke parat. - Lige meget! Jeg vil se hende.
Det må de undskylde. Jeg er som sagt lige begyndt.
Jeg beklager.
- Sjælen har forladt kroppen. - Nej, sjælen er her stadig.
Det er os, der lider. De efterladte.
Hvem skal nu passe mig? Har du tænkt på det?
Jeg bekræfter datoen med præsten. Det var fredag, ikke?
Gør, som De finder bedst. Det er jo kun detaljer.
- Lige en ting til... - Ja?
Hendes hår... Hun var brunette.
- Den farve skal hun have igen. - Naturligvis.
Mor, du skulle have hentet mig efter skole i går.
Jeg ventede på dig.
Det er chokket. Jeg er bare i chok. Det skal nok gå.
Fader Graham? Tak, fordi De ringede. Begravelsen er på fredag.
Afdøde hedder Anna Taylor. T-A-Y-L-O-R. Ja, hun er nedenunder.
Hallo? Luk mig ud!
Luk mig ud!
- Kan jeg hjælpe? - Eliot Deacon?
- Paul Coleman. - Naturligvis! Advokaten.
I mit fag lærer man efterhånden de fleste at kende.
- Jeg er Anna Taylors forlovede. - Underligt. Hun havde ingen ring på.
- Vi havde ikke forlovet os endnu... - Kondolerer, mr. Coleman.
- Jeg ville gerne se hende. - Ikke før på torsdag.
- Jeg vil gerne se hende nu. - Nej, De tilhører ikke familien.
- Fem minutter? - Jeg forstår...
De forstår slet ikke! Påstå ikke, at De forstår noget.
Paul?
Paul! Jeg er hernede!
- Må jeg ikke nok se hende? - Det går desværre ikke.
Luk mig ud!
Paul!
- Hvem var det? - Ikke nogen.
Ikke nogen?
- Det var Paul. - Det ved jeg. Jeg hørte jer tale.
Hvorfor måtte han ikke se mig?
- Elskede du ham? - Det kommer ikke dig ved.
Du havde ikke tænkt dig at sige, at han kom, vel?
Det gør dig bare ked af det. Du må give slip på de levende.
Jeg tror dig ikke. Hvorfor gør du det mod mig?
I døde beskylder altid mig. Som om det var min skyld.
Du gav mig en sprøjte, så min mor...
De andre ser dig kun som et lig. Jeg ser dig som den, du virkelig er.
Du er ikke rigtig klog. Du er gal.
Du er fuldstændig vanvittig.
Jeg har ikke tid til det her. Jeg er en travl mand.
Hov, for resten... Hvor høj er du?
- Hvorfor? - Det skal jeg vide. Til kisten.
Jeg gætter på 160 cm.
Vent! Nej...
Jeg hørte om Deres kæreste. Jeg gør mig ondt.
- Er Tom her? - Han er lige gået et øjeblik.
- De kan vente på hans kontor. - Jeg går hen og køber en sodavand.
Lortemaskine!
- Alt vel? - Ja, ja, fint.
- Det gør mig virkelig ondt. - Jeg bliver nødt til at se Anna.
Bedemanden nægter at lukke mig ind.
- Kan du ikke trække i nogen tråde? - Det går ikke, Paul.
Jeg kvajede mig.
- Er du sikker på, du har det godt? - Jeg ødelægger også alting.
Kære Gud, jeg vil ikke dø.
- Hvem var hun? - Mrs. Whitehall.
Vær ikke bange for hende.
- Døde gør ikke noget. - Jeg er ikke død!
- Bliv der! - Giv mig den. Jeg vil bare hjælpe.
Jeg slår dig ihjel! Jeg sværger på det.
Værsgo.
Dræb mig bare. Hvad venter du på?
Se, jeg ånder. Jeg trækker vejret.
- Jeg var måske bare bevidstløs? - Du døde, Anna. Det gør alle.
Hvordan kan jeg være død, når jeg taler med dig?
Vi taler ikke, fordi du er i live, men fordi jeg har en særlig evne.
Jeg kan tale med dem, der står mellem liv og død.
- Hvorfor? - For at hjælpe dem med overgangen.
- Er jeg et spøgelse? - Du er her for at blive begravet.
- Jamen, jeg vil ikke... - Du er et lig. Du har ingen mening.
Jamen, jeg trækker jo vejret! Jeg er i live!
I tror, I er i live, bare fordi I spiser, pisser og skider!
I klamrer jer til livet, som var det noget værd.
Var dit liv værd at klamre sig til? Eller døde du for længe siden?
Du vil hele tiden diskutere, men du har ikke lang tid tilbage.
Din begravelse er om to dage. Du vil snart blive sænket i jorden.
Så er der ingen, der kan høre dig. Der er ingen at tale med.
Er du bange?
Du er ikke parat.
Han har ret. Hvad har du gjort med dit liv?
Du døde måske for længe siden.
- Jeg er skuffet over dig. - Hvem er du?
Jeg er dig. Det var måske bedst, at du døde.
Paul!
Kan jeg hjælpe dig? Måske kan du hjælpe mig og smide dem her ud?
Der er intet liv i dem mere. De hører til i skraldespanden.
- Kendte du mrs. Whitehall? - Jeg skal til miss Taylors begravelse.
Hendes begravelse er først på fredag.
- Hvor er hun nu? - I kælderen.
- Hvorfor? - Hun er ikke klar endnu.
- Er blomsten til hende? - Hun var min lærer.
- Hvem er du? - Jack.
- Hvad synes du, Jack? - Om hvad?
Mrs. Whitehalls begravelse. Var den interessant?
- Den var ikke så dårlig. - Jeg forstår.
- Er alle begravelser ens? - Nej, de er aldrig ens.
Hver begravelse er unik. De døde taler til os på forskellige måder.
- Hvad mener du? - Hyggeligt at snakke med dig, Jack.
Hvorfor har du gjort det?
Er det her livet efter døden?
Det føles mere som helvede.
Paul...
Nej...
Nej!
- Hvad er det? - Din kjole. Til begravelsen.
- Min begravelseskjole? - Din mor kom med den i morges.
Jeg er ikke parat til at dø. Ikke endnu.
Verden har ikke mere at byde på.
Jeg er straks tilbage.
Kom nu! Pokkers!
Pokkers!
Kom så...
20 dollar og 4 cent, tak.
Deres byttepenge!
Vær nu hjemme...
Tag telefonen.
Svar nu.
Tag telefonen.
Paul, det er mig. Jeg har brug for hjælp.
- Er du der? Hjælp mig, Paul. - Vær sød at holde op.
Jeg er den eneste, der kan høre dig nu.
Vær forsigtig! De døde har et stærkt greb om de levende.
- Hvad mener du? - Han føler dit nærvær og lider.
Hvis du elskede ham, ville du give slip på ham.
- Så bevis, at jeg er død. - I er altså utrolige!
I vil altid have beviser.
- Hvorfor ligner jeg et lig? - Fordi du er et lig.
Accepter nu, at du er død. Du kommer aldrig til at leve igen.
Jeg er død.
- Mareridt? - Jeg havde den vildeste drøm.
Jeg var ude for en bilulykke og døde.
Har du drømt, at du er død?
Paul?
Paul? Hvad laver du?
- Stille! Du vækker naboerne. - Du har ingen naboer.
Elskede du mig nogensinde? Gjorde du?
Sig det. Sig, at du elsker mig.
- Tager du den? - Nej, det er nok til Eliot.
- Er det altid sådan? - Hvad mener du?
Jeg troede, at smerten forsvandt, når man døde.
At man ikke skulle kæmpe mere. Men det holder aldrig op, vel?
Jeg henter afdøde på hospitalet.
I eftermiddag? Det er i orden.
Det var så lidt, mr. Miller. Tak.
- Du kan gennemgå hendes ting. - Okay, tak.
Vent, jeg vil tage et billede. Smil! Nydeligt.
- Værsgo, den er til dig. - Hvor er den smuk.
- Jeg vil se søen. - Nu ingen julelege!
Det bliver besværet værd. Kom nu!
- Hvad laver du? - Hold nu godt fast.
Hvorfor gør du det?
For at holde hans mund lukket.
Nu skal jeg lukke øjnene.
- Har han familie? - Ja.
En bror. Han kommer senere.
- Græd min mor, da hun så mig? - Nej, desværre.
- Græd Paul? - Det er uvæsentligt nu.
Jeg skal vide det.
Vi skændtes. Jeg forsøgte at stoppe hende.
Nej, det gjorde han ikke.
Du burde hvile dig.
Du bliver svagere. Tiden er næsten inde.
- Må jeg spørge om noget? - Naturligvis.
- Hvorfor dør vi? - For at tillægge livet vægt.
- Mr. Coleman? Jeg hedder Jack. - Hej, Jack.
- Hvor kender du mit navn fra? - Jeg så miss Taylor i går aftes.
- Hvad? - Jeg gik forbi bedemandens hus.
Miss Taylor stod derinde...
...i vinduet... i en rød kjole.
- Sig ikke sådan noget. - Tror De, jeg lyver?
Hør her, Jack. Jeg er ikke i humør til det her.
- Hun har brug for din hjælp! - Din lærer er død!
- Jeg kan ikke hjælpe hende. - Måske elsker du hende ikke mere.
Hvor vover du? Tror du, det er for sjov?
- Alt vel, min ven? - Hvad er der galt med ham?
Kom, så går vi.
Undskyld, Jack. Jeg er frygtelig ked af det.
Mrs. Whitehall.
Susan, jeg håber, du fandt det, du søgte.
Jeg satte pris på vores tid sammen.
Anthony... Altid forvirret.
- Hvad kan jeg hjælpe med? - Vis mig liget.
Frank Miller. Jeg er hans bror. Jeg ringede i morges.
Naturligvis, mr. Miller. Jeg kondolerer.
- Jeg vil se ham inden begravelsen. - Det er ikke noget problem.
Deres bror ligger her.
- Flot arbejde. Tak. - Husk ham, som han var.
- Er det hende læreren? - Ja, det var meget tragisk.
Der er noget galt.
- Noget galt? - Hans smil.
Det plejede at være... bredere.
Bredere? Tillad mig.
Lidt mere. Sådan, ja. Tak.
- Det var bedre. - Det glæder mig.
Må jeg få et par minutter alene med ham?
- Jeg venter udenfor. - Tak.
Undskyld, jeg...
Jeg må hellere gå. Vi ses til begravelsen.
Jeg har jo lige sagt, at det var din bror.
Du var ude for en ulykke og døde. Hvorfor hører I ikke efter?
Det er ikke en gave, jeg har fået. Det er en forbandelse.
Jeg passer jer, som var I mine egne børn.
Jeg vasker snavs bort, klæder jer på og gør jer smukkere, end I var.
Men I vil skændes. Som om det var min skyld, at I er døde.
Nu vil du måske ikke tale med mig? Hvad? Vil du ikke?
Du taler ikke, for du har intet at sige.
Du har intet at sige, for du er et lig.
Nu er det mig, der ikke gider snakke mere.
Jeg går i skole.
- Hvordan føles det? Er du bange? - Jack?
Du føler med de døde.
I tiltrækkes af hinanden. Det er en sjælden gave.
Jeg ved godt, at du så Anna.
Blev du bange? Det skal du ikke være.
Jesus opvækkede Lazarus og kunne tale med de døde.
- Har du talt med miss Taylor? - Ja.
- Har du talt med andre? - Ja, mange andre.
- Hvem var den første, du talte med? - Min mor.
Vær ikke bange. Andre forstår intet. De kan ikke se det, vi ser.
Jeg kan hjælpe dig. Jeg kan lære dig det.
Hun stod i vinduet. Hun havde en rød kjole på.
Undskyld, Anna.
- Deacon! - Mr. Coleman. Rart at se Dem.
Hun er ikke død, vel? Nogen har set hende.
- En af hendes elever har set hende. - Du mener Jack?
- Kender De ham? - Ja, han kommer her tit.
Han er 11 år, og som alle små drenge har han en livlig fantasi.
- Nu må De have mig undskyldt... - Jeg tror, han så hende.
Måske ønsker De at tro, at han så hende.
Gå ad helvede til! Anna!
- Mr. Coleman... - Anna!
- Nu synes jeg, De skal gå.
Hun er herinde, ikke?
Giv mig den skide nøgle!
- Anna! - Hun er død. De må give slip.
Hun har accepteret sin død og fundet ro.
Tilgiv mig...
Jeg kan ikke leve uden dig.
- Vil De ikke nok lukke døren op? - Hun er død, mr. Coleman.
Fornægtelse er normalt ved dødsfald. De må forstå, at hun er død.
- Hun har brug for min hjælp. - De kan ikke hjælpe hende længere.
Anna!
- Giv mig så den nøgle! - Skal jeg ringe efter politiet?
Nej, det gør jeg selv.
- Udsted en ransagningskendelse! - Sæt dig, Paul.
- Jeg har ikke tid. - Sæt dig.
- Deacon ringede. Er du blevet skør? - Han lader mig ikke se hende.
Hun var ude for en ulykke. Hendes bil står dernede.
Hun er ikke død, Tom.
Her er obduktionsrapporten.
Ambulancefolk tjekker kun pupiller og puls.
Lægen underskrev uden at se liget.
- Han kan have givet hende noget. - Givet hende noget?
Der findes faktisk sådan nogle stoffer.
Lammelse indtræder på få sekunder, og hjertet går næsten i stå.
Tak! Hør nu på mig, Tom. Jack så hende.
- Jeg så hende også. Hun var død. - Nej!
Jeg har set lig før. Hun var død.
Kan du ikke tage derhen og tjekke stedet?
På hvilket grundlag? Har du nogen beviser?
- Nej, men... - Har du overhovedet noget?
- Jeg tror, hun ringede til mig. - Ringede til dig?
- Modtageren betaler eller udenbys? - Hold kæft!
Lad os se, om jeg har forstået det.
Først slår du et barn, så overfalder du Deacon.
Og nu påstår du -
- at din døde kæreste har ringet til dig?
Du er ved at miste forstanden. Tag dig sammen.
- Okay? - Ja.
Du ser hende til begravelsen. Det vil helt sikkert hjælpe.
Så kan du sige farvel. Du må give slip, Paul.
Giv slip på hende.
- Hvorfor skal jeg klæde mig på? - Du skal begraves i morgen.
- Allerede? - Jeg sagde jo, der var tre dage til.
Jeg bad dig bruge tiden godt.
Der er så meget, jeg fortryder.
Jeg fortryder alt. Jeg ville have levet et andet liv.
Hvorfor gjorde du så ikke noget?
Jeg prøvede. Men der skete intet.
Jeg stod op hver morgen og tog brusebad.
Jeg sad i de samme bilkøer på vej til arbejde.
Kørte hjem, gik i seng.
Vågnede igen. Alting var bare det samme.
- Hvad ønskede du af livet? - Jeg ville bare være lykkelig.
I vil alle sammen være lykkelige. Hvad betyder det?
Det er jo det, der er pointen. Jeg ved det ikke.
Jo, du gør. Du tør bare ikke indrømme det over for dig selv.
Jeg vil ikke tale mere om det.
- Hvad ville du have ud af livet? - Jeg ville have kærlighed.
- Hvad ville du have, Anna? - Kærlighed.
Du havde kærlighed. Paul elskede dig.
Du forstår det ikke. Jeg ville så gerne elske -
- men jeg var alt for bange.
Min mor...
Jeg lærte tidligt, at når man elsker, bliver man også såret.
Jeg bestemte mig for at aldrig elske nogen, så jeg undgik at blive såret.
Jeg skubbede Paul fra mig. Han troede, at jeg ikke elskede ham.
- Gjorde du da det? - Han er den eneste, jeg har elsket.
Men jeg fik det aldrig sagt.
Så holdt han op med at elske mig.
Hvad ville du gøre, hvis du fik en chance mere?
Det ved jeg ikke.
Var det ikke det, du ønskede?
Jeg troede, du var anderledes.
I siger, at I er bange for at dø, men I er faktisk bange for at leve.
Jeg er glad for, at jeg er død. At det er overstået.
Du sagde, du kunne lære mig det.
Det er bare et hul i jorden.
- Til miss Taylor? - Ja, til Anna. Hun hører hjemme her.
- Fordi hun er død? - Fordi hun ikke har noget liv i sig.
- Hvordan? - Forstår du det ikke?
Jeg er den eneste, der kan se alle disse lig, der vandrer omkring.
De gør ikke andet end at pisse og skide.
De kvæler os med deres stank og får intet ud af livet.
De tager luften fra dem, der faktisk gerne vil leve.
Jeg må begrave dem. Jeg har intet valg.
Men nu er vi to.
Tiden er inde.
Du skal være fin til din begravelse.
Det her vil afslappe musklerne.
Det giver din hud glans. Som om du stadig levede.
Det er sådan, de vil huske dig.
Må jeg se mig selv en sidste gang?
Selvfølgelig.
- Er det slut nu? - Det sidste er det sværeste.
Du må klare det alene, men snart finder du ro.
- Du løj for mig. - Det er noget, du bilder dig ind.
- Du løj for mig. - Du klamrer dig til livet.
Du må ikke give efter for din frygt nu.
- Du løj for mig! - Du er så tæt på nu.
Hvorfor løj du for mig?
Så tæt på... Sådan.
Violer. Hendes yndlingsblomster.
- Hvordan vidste De det? - De føltes bare passende.
Vi er samlet her i dag for at mindes Anna.
For at takke for hendes liv.
- Hvad er der? - Hun er så kold.
Undskyld.
Vær ikke bange. Det er bedst sådan.
Hun har fået fred nu.
- Du sagde, at hun levede. - Jeg har aldrig sagt, at hun levede.
Jeg sagde bare, at jeg så hende.
Vil du køre med?
Okay, vi ses.
Mr. Coleman... Glem ikke sikkerhedsbæltet.
Forestil dig det, Anna. Dem alle...
Din mor, din forlovede, dine venner. De har alle begravet dig.
De anbragt en sten oven på dit lig.
De tog afsked og vendte tilbage til deres fastfood og indkøbsture.
De tror, at det aldrig vil ramme dem.
Tænk over det, Anna.
Tænk over det, mens du kan.
Nej... nej!
Jeg lever. Hjælp mig! Paul!
- Har De ikke fået nok? - Gå ad helvede til.
- De burde vise lidt mere respekt. - Jeg ved, at hun ikke var død.
Var hun ikke det?
De har ingen anelse om, hvad der sker, når nogen dør.
Hvad der sker med deres krop og sjæl.
Tror De, Anna levede efter bilulykken?
De har måske ret.
Hun kan være i live endnu.
Gå dog ud og find ud af det.
Find ud af, om hun er død eller levende.
Din syge stodder! Din psykotiske nar!
Du har ikke lang tid tilbage.
Vær ikke bange. Det er bedst sådan.
Luk mig ud!
- Kom nu. - Paul!
Nej.
Er det overstået?
Ja, Jack. Nu er det overstået.
Åh, gud.
Kom så, skat.
- Paul? - Åh, gudskelov.
- Paul, du kom tilbage. - Jeg kom for at hente dig.
- Du er i sikkerhed nu. - Jeg har altid elsket dig.
- Hvad er det for en lyd? - Det er saksen til tøjet.
Eliot lagde den på bordet.
- Hvor er jeg? - Hos bedemanden.
- Du er død. - Jeg er ikke død.
Du var ude for en bilulykke. Du kørte af vejen og ind i et træ.
Jeg så Anna. Du begravede hende levende.
Du kom aldrig hen til kirkegården. Du har aldrig set Anna.
- Du er død. - Jeg er slet ikke død.
I siger altid det samme.
Jeg er ikke død.
Jeg er ikke død!
Tekster: Neel Rocco www.sdimedia.com